Hvad gi'r du? En musicalversion af "Ungdommens sødme". Morsomt.
Godt, du sagde, vi skulle gå.
Madeline Ashton! Opstanden fra de døde.
Hvad ser jeg nu?
Hvor mon svaret vil vær' at finde?
Hvis en si'r: Du...
Hvad er du inderst inde?
Hvad ser jeg nu?
Mer' end et spejl kan sige.
Perfekt. Og uden lige.
Jeg ser mig, jeg ser mig. Sku'spiller, kvinde, stjerne, elsker.
Søster, kær'ste, slave, moder.
Jeg ser mig, såd'n er jeg.
Jomfru, frister, andres drøm.
Ja, det er mig. Ja, det er mig.
- Vi ser dig. - Hvem mon? Mig?
Drøm og guddom, skamløs frister.
Diva, lady, du slår gnister.
Hun er fantastisk.
Det er ikke mig, tro det ej.
- Engel, djævel. - Stol på mig, mon ami.
Jeg ser...
Hvor jeg end ser, så ser jeg blot...
To personer? Lokketoner?
Inspirationer? For generationer.
Det er dig.
Det er mig.
Sådan!
Rynker, rynker her og der. Ar, der ikke skjules mer'.
Deres gæster er her, miss Ashton. En miss Helen Sharp og en herre.
Hvordan ser hun ud? Helen, din idiot.
- Tja, intellektuel, med stil. - Stil? Virkelig? I forhold til hvem?
Få alt det rod af vejen.
- Mad! - Hel!
Det var dog utroligt. Hvor er det længe siden.
Vov ikke at sige hvor længe.
Mad, hils på dr. Ernest Menville. Min forlovede.
- De var vidunderlig. - Dr. Menville, plastikkirurgen?
- De var fantastisk. - Ernest beundrer dig varmt.
- Jeg har læst alt om Dem. - Det dansenummer... wow!
- Tænk, at han er så vild med dig. - Vi er begge to store beundrere.
Han er næppe så vild. Er De?
Jeg er virkelig glad på jeres vegne.
Hvad blev der af... skriveriet?
- Jeg prøver skam stadig. - Hun er yderst dygtig, mrs. Ashton.
Miss... Sig mig, doktor.
Tror De, jeg begynder at have behov for Dem?
Nå... har I fastsat en dag?
- Ja, vi har. - Nej, faktisk...
Her er øjenlågssnittet. Det går fra ydre til indre øjenkrog.
Der er to fedtlommer i øvre øjenlåg, tre i det nedre. Se blødnigen.
Kan jeg få en glødenål? Hurtigt, tak.
Slap af. Det var en forretningsmiddag. Hun ville have et lægeligt råd.
Du kender ikke Madeline. Hun vil have dig. Have dig, fordi du er min.
Hun har taget mænd fra mig f ør. Hun skruer op for charmen. Og vips!
Jeg lod jer mødes f ør brylluppet, så du blev udsat for Ashton-prøven.
Vær rar ikke at dumpe. Jeg kunne ikke bære det en gang til.
Jeg ved ikke, hvad jeg sku' stille op.
Ved du, hvor skør du lyder?
Skat... jeg er overhovedet ikke interesseret i Madeline Ashton.
SYV ÅR SENERE
Mrs. Helen Sharp? Det er værten. Vær venlig at lukke op.
Jeg ved, De er derinde. Jeg har en endelig opsigelse.
Hvis De ikke kommer ud, sprænger vi døren.
- Hvad gør De her? - Politiet er her. Vi sprænger døren.
Nå. Sig noget.
Luk så op.
Hør så, dame. Alt, hvad De siger, kan blive brugt imod Dem i retten.
De har ret til en advokat.
Få hende så ud.
Godt.
Hvad med dig, Helen?
Vi har ikke hørt noget til dig i et stykke tid. Er der noget...
...du gerne vil fortælle gruppen?
Ja.
Jeg vil gerne fortælle om...
Madeline Ashton.
Stop! Hold op!
Er vi ikke kommet længere, Helen? Efter seks måneders terapi.
Du har ikke tabt et gram og taler stadig om Madeline Ashton.
- Tror du, jeg nyder det? - Tror du, jeg gør?
Er det det, du tror? Så tro om igen.
Åh, Helen. Hvis du skal ha' et liv... Hvis vi andre skal ha' et liv, -
- må du glemme hende. Få hende ud af dit sind.
- Du må fuldstændig eliminere... - Hvad?
- Du må fuldstændig eliminere... - Du har ret.
Du har helt og aldeles ret.
SYV ÅR SENERE ENDNU
Varer til Madeline Ashton og dr. Ernest Menville.
Godmorgen, frue. De ser aldeles strålende ud.
Hov, vent lidt. Glemmer du ikke noget?
- Det er kun torsdag. De sagde... - Du skal sige det hver morgen.
Udmærket. Frue, De ser yngre ud dag for dag.
Tak, Rose. Mange tak. Det er sødt af Dem at... Hvad er det?
Deres billetter til Helen Sharps bogselskab i aften. De kom lige f ør.
Helen Sharps bogselskab. "Evigt ung"?
En god titel.
Evigt ung, ja. Og evigt fed.
Snedig lille heks. Hun har givet os nummererede pladser.
Jeg kan ikke tro, at han stod tidligt op og redte sin side af sengen.
- Nej, frue. - Hvor sov han så?
Igen?
Dr. Menville. Dr. Menville...
- Er det en engel, jeg ser? - De er så sød, doktor.
Tak, Rose.
Mere vodka.
- Er det stået op? - Ja. Det er i bad.
Deres personsøger bippede. Det var mr. Franklin igen.
- Rose! Åh, er det dig? - Fint, skat. Tak, som en sten.
- Du har tøj på. Hvad skyldes det? - Arbejde.
Dr. Menville, gudskelov. Undskyld, jeg ringede i sidste øjeblik.
Han er gjort klar. De bedste af folkene venter på Dem.
Bare tag det roligt.
Roligt? Jeg er rolig. Det er vi alle sammen.
- Hvem er det? - Fernando Rivas. Skuespilleren.
Han druknede i sit badekar. Han er meget hævet og opsvulmet.
Han elskede med sin nye forlovede. Atten år gammel. Fra Cuba.
Han har et lykkeligt ansigtsudtryk, der er ganske upassende.
Lad os se, om vi kan give ham lidt personlighed. Lidt dybde.
Dybde? De kan ikke give ham hverken personlighed eller dybde.
Folk skal kunne genkende ham.
Goddag, mrs. Ashton De kan gå ned med det samme.
Goddag, mrs. Ashton. Hvor er det rart at se Dem.
Jeg skal til et meget vigtigt selskab i aften. Forstår du?
- Jeg må se fantastisk ud. - De vil være den smukkeste.
Det skal være endnu bedre.
Jeg beklager. Plasma-udskillelse er en meget farlig proces for kroppen.
Firmapolitikken forbyder helt klart mere end én hver sjette måned.
Der er næsten gået så lang tid.
De fik en for tre uger siden. Hvad med en proteinbehandling?
En proteinbehandling? Så ku' jeg lige så godt bruge vand og sæbe.
- I aften er meget vigtig for mig. - Jeg ku' selv lægge Deres makeup.
Makeup er nytteløs. Det hjælper overhovedet ikke mere.
Hører du? Du er vel ligeglad? Du med din unge hud og faste patter.
Jeg kunne betale dig ekstra.
Sådan helt personligt.
Forstår du? Hvad siger du til det? Penge betyder intet for mig.
Mr. Chagall. Det må De undskylde.
Sig ikke noget, Anna. Bare gå. Lad os være alene.
Jeg vil ikke se på dig længere. Mange tak, skal du have.
Værsågod.
- Jeg burde vel sige undskyld. - Nej, jeg forstår Deres problemer.
Men desværre er vi kun mennesker. Vi er underkastet naturens love.
- Mere kan man vel ikke forlange? - Det kommer an på...
Jeg kunne ikke undgå at høre Dem spøge med, at penge intet betyder.
- Det var ingen spøg. - Jaså.
Sig mig, mrs. Ashton... har De nogensinde hørt om...
Lisle von Rhuman?
Selvf ølgelig har De ikke det. Det har kun få. En udsøgt skare.
Hun kan måske hjælpe Dem. Her er hendes adresse.
Hun tager imod henvendelser dag og nat.
En meget udsøgt skare. Forstår De?
Naturligvis.
Jeg er glad for, at dette er sket. Vi kommer til at se mere til Dem.
Ja, det tror jeg.
Skøre skid.
Ku' du ikke la' vær' at trække vejret?
Jamen dog. Har hun hyret statister?
Danskvand. Uden is.
Dr. Menville? Ernest Menville?
- Goddag. Vivian Adams. - Har vi truffet hinanden f ør?
For længe siden. Jeg fik ikke sagt tak for Deres indsats med tante Esther.
Mange tak.
Hendes farve og nuancer. De fremhævede endda kindbenene.
- Det er mit job. - Det var synd at begrave hende.
- Det er pænt af Dem at sige det. - Hvad er Deres hemmelighed?
Sprøjtemaling.
Almindelig makeup kan ikke bruges på død hud.
Porerne er for tørre. Man må næsten spartle det ind.
Så jeg tænkte: Hvad med voksdukkemaling?
Det sidder godt fast og findes i utrolig mange hudnuancer.
Undskyld mig.
- Har du set hende? - Meget morsomt. Hun er her ikke.
Se derovre.
Det ser ud til, at hun har tabt et par pund...
- Vi er gået. - Vrøvl. Lad os tale med hende.
Nej. Jeg taler med hende.
De skal vide, at jeg er til Deres disposition.
De kan ringe dag og nat.
Fik De mit nummer?
- Mad? - Hel!
Det er dog utroligt, Helen.
Tolv år, tolv lange år. Og se bare... Du har talje.
Du har ikke forandret dig.
Hvor er jeg glad for, at du kom. Jeg var ikke sikker.
Men min PR-dame sagde, at du kom til åbningen af hvad som helst.
De folk kan være så grusomme. Jeg fyrede hende. Næsten.
Hvor sødt af dig, kære.
- Hvordan er det så gået? - Himmelsk. Absolut himmelsk.
Ernest er en drøm.
Jeg har ofte tænkt, at jeg ikke fortjente det. Det gik jo ud over dig.
Og jeg f ølte mig helt elendig.
Det er så længe siden. Du stjal ham ikke. Han kom selv.
Det var ikke dig. Det var ham.
Du skal vide, at jeg aldrig har givet dig skylden.
Aldrig.
- Og så det udseende. - Hvor gammel er hun?
- Halvtreds. - Det må være Deres spøg.
Hvad er mon hendes hemmelighed?
Livet er blevet én stor fest.
- Du hadede altid fester. - Jeg var gammel. Nu er jeg ældre.
Tænk, at du er så ulykkelig.
Jeg har aldrig kunnet lyve for dig.
Jeg ved, hvad det er, du... arbejder med.
Det er ikke arbejde. Jeg ville sælge min sjæl for at operere igen.
- Helen, jeg har spildt mit liv. - Nej, hun har spildt dig.
Hun giftede sig med en genial kirurg og lavede ham om til bedemand.
Du skal vide, at jeg aldrig har bebrejdet dig, at du forlod mig.
Jeg har hele tiden vidst, at det var hende. Hun er en kvinde.
En kvinde, Ernest. Fra Newark oven i købet.
Jeg tilgiver hende aldrig, hvad hun har gjort mod dig.
Aldrig.
Dakota!
- Hvad er der i vejen? - Intet. Jeg vidste ikke, at du kom.
- Du er ikke alene. - Jo. Helt alene.
- Måske ikke helt alene. - Du får mig til at f øle mig billig.
- Hun er her for at ordne... - Hvem er hun, den dulle?
Hun er ven med en fyr, der var her for at ordne...
- Så lyv da i det mindste hurtigt. - Det er jo det, jeg prøver.
Du må tro mig. Det er helt uskyldigt.
Jeg er dødtræt af alt det vrøvl. Jeg gør dig jo en tjeneste.
- Tjeneste? Jeg gav dig... - Du gav, jeg gav. Røv og nøgler.
Folk siger, at vi ser latterlige ud sammen. Hvordan tror du, det f øles?
Du tænker aldrig på mine f ølelser. Find en på din egen alder, Madeline.
Det er uretfærdigt.
Rue La Fleur.
Jeg må tale med Madeline straks.
ALDRIG MERE
Du godeste!
- Godaften. Det er vel ikke for... - Nej, miss Ashton. De er ventet.
Er jeg det?
Vær så venlig at vente her.
Vær så venlig at f ølge med.
Undskyld.
Jeg håbede, at De ville komme. Gør plads for min ven, for pokker.
Men... Sørg for at være til rådighed.
Jeg må fortælle Dem, at jeg altid har syntes, -
- at Deres ansigt var et af de smukkeste, -
- der har smykket det hvide lærred.
Og Deres mand! Jeg kan kun sige, at hans ry er uovertruffet.
Jeg er lige kommet til byen. Jeg f ølger foråret.
Jeg har ikke set efterår eller vinter i årevis.
Vi er skabt til forår, vi to.
- Jeg ved ikke, hvorfor jeg kom... - De er hundeangst. For Dem selv.
- For den krop, De troede at kende. - Hvadbehager?
Men jeg forstår Dem. Jeg kender Deres hemmeligheder.
Hvem er det?
- Jeg må tale med Madeline. - Hun er ikke hjemme.
Åh, gudskelov.
Hvordan kom du ind? Jeg har ikke hørt porten.
Det var heller ikke meningen. Ernest, bed mig gå.
- Bed mig gå øjeblikkelig. - Du er jo lige kommet.
Ja, men blot et enkelt blik var nok til at få mig tilbage til begyndelsen.
- Og hvad er det? - Sig ikke, at du ikke ved det.
- Hvad? - Du er uhyre sexuelt tiltrækkende.
- Er jeg det? - Ja, du er.
Jeg har ikke sagt det f ør, fordi jeg ikke kunne sige ordet -
- "sexuel" uden at rødme.
Men det kan jeg nu.
Sexuel.
Sensuel.
Sexet.
Sex.
Så varm, så fuld af liv. Og det ebber allerede ud.
Det er livets største grusomhed. Det lader os være unge og vitale -
- for dernæst at lade os være vidner til vort eget forfald.
- Det er naturens lov. - Skråt op med naturens lov.
- Hvad er det? - Det, De kom efter.
Et stænk magi i en verden besat af videnskab.
En styrkende drik.
En eliksir.
Hvad kan den?
Hvor gammel tror De, jeg er?
Det kan jeg ikke...
De behøver ikke at smigre mig.
- 38... 28... 23? - Jeg er 71 år gammel.
Det er, hvad den kan. Den standser ældningsprocessen fuldstændig.
Og tvinger den på retræte. Drik, så vil De aldrig blive en dag ældre.
Lad være at drikke og fortsæt med at se Dem selv rådne op.
Hvor meget koster det?
Spørgsmålet om ussel mammon er desværre ikke så enkelt.
Prisen er individuel, forstår De.
Hvor meget koster det så for mig?
- Mange tak. Jeg må hellere gå. - Sæt Dem.
Ræk hånden frem.
Er De sindssyg?
Se nu.
- Er en check god nok? - Udmærket.
Men lov mig, at vores hemmelighed ikke bliver almindelig kendt.
De kan fortsætte Deres karriere i ti år med uforandret skønhed.
Men efter da, f ør folk får mistanke, må De forsvinde helt fra rampelyset.
De kan trække Dem tilbage, arrangere et fingeret dødsfald, -
- eller... som en af mine kunder sagde:
"Jeg ønsker at være alene."
Nej! Hun er da ikke...
Skål!
- Og nu en advarsel. - En advarsel! Nu?
Pas på Dem selv. De og Deres krop skal være sammen i lang tid.
Vær god ved den.
Siempre viva. Lev for evigt.
Utroligt... Så De... Jeg er en ung pige.
- Ernest. Vi må standse. Ernest. - Ja, jeg ved det.
Ernest, vær ikke vred på mig. Jeg kæmper imod, så godt jeg kan.
Men... betragt dog dig selv.
Hun har allerede ødelagt din karriere. Nu knuser hun dit hjerte.
Og stjæler din stolthed. Ved at lufte sine elskere alle vegne.
- Kender du til det? - Det gør alle.
Ved festen talte folk ikke om andet.
Hvordan kan du elske mig, Helen? Jeg har været så svag så længe.
Jeg skulle ha' ladet mig skille fra hende for længe siden.
Og ved Gud! Det agter jeg at gøre.
Straks i morgen tidlig ta'r jeg til byen og ordner skilsmissen.
Tidligt mandag morgen. Allersenest tirsdag.
Skilsmisse? I Californien? Det er lige netop, hvad hun ønsker.
Du magter ikke at være fattig.
Du kan ikke lade hende slippe godt fra det.
Jeg kan ikke gøre noget.
Jo, du kan.
Hør her. Jeg har gennemtænkt det. Det er den eneste løsning.
I nat, mens hun sover, sniger du dig ned i arbejdsværelset.
Du tager et af hver slags vinglas.
Så ta'r du dette sovemiddel og smør' et tyndt lag på hvert glas.
Det er et stærkt middel. Baseret på alkohol. En lille smule er nok.
I morgen får jeg Madeline til at invitere mig til middag.
Kom dog og spis middag hos os.
Ved middagen skåler vi.
Uanset hvilket glas hun vælger, vil sovemidlet være på glasset.
Så arbejder vi hurtigt. Vi spiser færdig.
Vi kører hende ud til bjergvejen og alarmerer politiet.
Vi siger, vi har set en fuld kvinde slingre tæt ved kanten.
En fuld kvinde slingrede tæt ved kanten.
Vi anbringer hende på forsædet.
Og får det til at se ud, som om hun har fået en lille tår for meget.
Vi sætter bilen i gear, -
- klemmer foden fast på speederen, -
- lader hænderne klamre sig til rattet. Og sender hende af sted.
Ved obduktionen vil sovemidlet kun efterlade spor af alkohol.
Hun bliver bare kategoriseret som endnu en spritbilist.
- De checker alkoholpromillen. - Fire promille. Det måtte jo ske.
Og tænker ikke mere på det.
Sagen henlægges. Madeline er død.
Og vi er fri.
Hvad er det, vi siger?
- Vi kan ikke gøre det, Helen. - Det er den eneste løsning.
Med hende af vejen kan du begynde dit liv forfra.
Jeg kan starte mit liv forfra.
Vi bliver meget lykkelige.
Hun er ved at slå dig ihjel.
Det ville altså være selvforsvar.
Ja, selvforsvar.
I guder. Jeg har fået den igen.
- Vi må tale sammen. - Ta' en drink til og gå i seng.
Det ku' du li'. At jeg drak mig selv ihjel.
Men det sker ikke. Ved Gud. Du skal ikke ta' mine penge.
- Hvad fabler du om? - Hvornår har du sidst arbejdet?
Du har levet på nas meget længe.
Har du fået ny frisure?
Hvor er du dog observant. Du skal ikke vente oppe.
Billige dulle.
- Hvad sagde du? - Billig. Det er, hvad du er.
Du er en billig, smagløs, lille tøjte.
Hvem tror du, du er? Du er et nul, Ernest.
Et nul. En tragisk, fordrukken, slatten klovn.
- Pas på, Madeline. - Slatten, slatten.
Pas på, hvad du siger. Jeg finder mig ikke i det mere.
Jo, du gør. Som sædvanlig. Du er ikke en mand. Jeg må ha' en mand.
En rigtig mand. Ikke en fordrukken, nedbrudt, slatten bedemand.
Du er lige så død under bæltestedet som kunderne.
Jeg ku' få mere sjov med en af dem. Så var der da noget, der var stift.
Troede du, jeg ville finde mig i det for evigt? Gjorde du?
Din ondskabsfulde, lede heks.
Jeg be'r dig...
Det må du undskylde.
Hjælp mig! Hjælp mig!
Skynd dig.
Hjælp mig! Skynd dig, din tøsedreng.
Du godeste.
Suite 1110, tak. Helen? Det er mig, Ernest Menville.
Jeg gjorde det. Jeg skubbede hende ned ad trappen. Hun er stendød.
Hun sagde de afskyeligste ting. Jeg var ved at sprænges indvendig.
Vi er fri. Men jeg kommer i helvede. Hun har brækket halsen. Hun er død.
Hvilken del af planen forstod du ikke?
Vi gennemgik den tre gange. Hele tre gange.
Du misforstår det. Det var en ulykke. Det ser i det mindste sådan ud.
- Jeg skyndte mig at ringe til dig. - Ernest, din... søde stakkel.
Hvad tror du, politiet siger til, at du ringer til mig f ør dem?
- Åh, Gud... du har ret. - Selvf ølgelig har jeg ret.
- Skal jeg ringe nu? - Nej. Vi må aftale, hvad du siger.
- Nå! - Jeg tænker.
- Jeg har det. Hvor er liget? - Ved foden af trappen.
Lad hende ligge. Ring til politiet.
Sig, du talte med mig i telefonen, da du hørte et frygteligt skrig.
- Du vendte dig og så hende falde. - Godt. Perfekt.
Hold fast ved den historie. De tjekker nok telefonselskabet.
Kan de bevise, at døden indtraf f ør denne telefonsamtale?
Nej, det er meget svært at finde det nøjagtige dødstidspunkt.
- Det er ikke en eksakt vidensk... - Ernest. Ernest!
Du skubbede mig ned ad trapperne.
- Hold dig væk fra mig. - Ja, mon ikke. Dit udyr! Psykopat.
- Hold dig væk. - Koneskubber.
Hold dig væk. Følg ikke efter mig. Tal ikke til mig.
Det ku' jeg ikke drømme om. Jeg skal bare telefonere.
112, ikke sandt?
Nu brænder lokummet, makker.
Madeline, se, hvordan du ser ud. Se, hvordan du ser ud.
Ernest. Min røv. Jeg kan se min røv.
Den er også helt gal med din hals.
Det må du nok sige. Det må du fa'me nok sige.
- Har du det godt, skat? - Ja...
Ernest... Hvad er der i vejen med mig?
Din hals er gået af led. Det sker. Jeg har aldrig set det, men det sker.
- Nå, men så sæt den på plads. - Hvordan?
- Aner det ikke. Bare gør det. - Hvor skal jeg begynde?
I guder!
Skat. Jeg må nok til lægen.
Hun er ved at dø.
- Hun er ved at dø. - Lad mig om at bedømme det.
- Hvad er problemet? - Jeg faldt ned ad trapperne.
- Jøsses! Har De brækket noget? - Det ville vel gøre ondt, ikke?
Det sku' jeg mene.
Måske håndleddet. Og halsen er øm.
- Lad os se på det. Hvilket håndled? - Det højre.
- Gør det her ondt? Og det her? - Nej.
- Godt. Hvad med det her? - Nej.
- Gør det her ikke ondt? - Nej.
- Siger De, at dette ikke gør ondt? - Nej, det gør ikke, siger jeg jo.
- Og hvad er så det med Deres hals? - Det gør ondt, når jeg drejer den.
Måske har De bare... Ok. Javel, jeg forstår.
- Hvad med chok? Måske er det... - Det kunne det være, ja.
- Nå, hvad er der så i vejen? - Det er... yderst interessant.
Jeps, det sku' så være det. Må jeg få et lille bløp af det?
Nu skal I høre, unge mennesker. Det mærkelige er, at håndleddet -
- er brækket tre forskellige steder.
Og De har knust to ryghvirvler. Bedømt uden røngtenbilleder, altså.
Men knoglen, der stikker ud, er ikke noget godt tegn.
Deres temperatur er under 28 grader, og... Deres hjerte slår ikke mere.
- Hvad fanden betyder det? - Netop! Netop, hvad...
Jeg må hellere spørge en kollega.
- Det kunne være værre. - Jeg undersøger dig selv.
Stop det. Rør mig ikke. Han har uret. Vær ikke latterlig.
Det er utroligt. Du bryder alle kendte naturlove.
- Hvilken lov har jeg brudt? - Alle kendte naturlove.
Du sidder der. Du taler til mig. Men du er død. Jeg henter hjælp.
Jeg må ha' en læge til værelse 147.
Hvor er alle lægerne?
- Hvordan ser det ud? - Der er ingen puls.
Hvor er hun?
Jeg beklager. Jeg ved, det er svært.
De forstår det ikke. Hun var ikke... Det er vanskeligt at forklare.
- Ja. Hvem kan overhovedet det? - Hvor er min kone?
Tænk ikke på det. Lad sorgen tage sin tid.
- Hvor er min kone? - Hun er død. Hun er i lighuset.
Lighuset? Hun bli'r rasende.
LIGHUS
Det er mig, skat.
Jeg besvimede, og så vågnede jeg. Det var helt mørkt. Jeg skreg.
Men ingen hørte mig. Jeg anede ikke, hvor jeg var. Og så blev jeg bange.
Ernest, jeg er i lighuset. Hvorfor er jeg i lighuset?
Det er helt i orden. Jeg forstår det. Det er fysisk umuligt, men forståeligt.
- De tror, jeg er død. - Ja, de gør. Men du er ikke død.
I hele lægevidenskabens historie er dette aldrig f ør sket for nogen.
- Hvorfor skulle det så ske for mig? - Ved du, hvad du er, skat?
Du er et tegn. Et varsel. En brændende busk.
- Er jeg det? - Ja. Et tegn på, at vi hører sammen.
Jeg er kaldet. Udfordret. Kan du ikke se det? Det er et mirakel.
Du gode Gud!
Satans!
Formaldehyd! Hvad i alverden?
Forkert blanding.
- Hvordan går det? - Det må tage sin tid.
Hvem er det, der ringer hele tiden? Hvem er det?
Jeg tolererer ikke afbrydelser.
Du skal sidde helt stille.
Jeg sagde, du sku' sidde stille. Jeg må ha' mere terpentin.
- Er vi snart færdige? - Øjenomgivelserne passer ikke.
Petroleum vil påvirke huden, så jeg må bruge terpentin.
Hvor er hun?
Du godeste, Helen. Hvad laver du her?
- Hvad har du på hænderne? Blod? - Maling.
- Maling? Hvad laver du med det? - Maler.
- Laver du noget fusk med Madeline? - Definér fusk.
Skynd dig, Ernest. Hvor er hun?
- Lad os gå udenfor og snakke. - Hvorfor hvisker du?
- Fordi hun hviler sig. - Er du sindssyg?
- Hun hviler sig. - Hun hviler sig ikke. Hun er død.
Som vi har ønsket og planlagt det.
Du har måske nok gjort det alene. Men nu hænger jeg også på den.
Vi begraver hende i Death Valley, så er hun af vejen for evigt.
- Så hør dog efter, Helen. - Ikke så valen. Hun fortjente det.
Hun knuste ægteskaber. Hun var en forf ørerske.
Og en elendig skuespiller.
Så hør dog på mig. Hør nu!
Madeline kan ikke blive begravet. Hun hviler sig ovenpå.
Hvis hun ikke er død, så kan hun jo komme herned og kysse mig i...
Kysse dig i hvad?
Mad!
- Hel! - Skat.
Hvad har I to dog planlagt hernede? Eller sku' jeg sige, hvad mere?
Er du vred, skat? Er du meget vred?
Det er i live.
Helen, du må hellere gå. Jeg kan fornemme problemer forude.
Skat!
Du skal bare vide én ting. Du var selv ude om det.
Du gode Gud!
- Hvad har du gjort? - Gjort? Det var selvforsvar.
- Din forræder. Din medløber. - Hun er død.
Er hun det? Det er øjeblikke som dette, der gør livet værd at leve.
Ved Gud. Det var forfærdeligt. Brutalt. Dumt. Tænk på politiet.
Tror du, jeg kommer i gaskammeret?
Næ, fængslet. Og så i din tilstand.
Hvor er du negativ. Kan du ikke bare lade mig nyde det?
Naboerne har måske hørt skuddet.
Naboer? Og det siger du efter tolv år i Los Angeles.
Jeg må tænke. En af os må bevare fatningen.
Jeg er helt fattet. Vi må begrave hende. I Death Valley.
Du og jeg.
- Vel vil jeg ej. - Ikke det?
Stærke ord fra en morder på flugt. Og det er lige, hvad du er, Ernest.
Hvad nu, hvis politiet får en anonym opringning om dig?
Og finder mig på gulvet. Uden at trække vejret. Uden puls.
Jeg er god til at spille død. Hvad vil du fortælle dem?
Du bliver meget populær i fængslet. I fængslet, ja.
Ved du, hvad de gør ved vattede, skaldede, overvægtige republikanere?
Jeg henter skovlene, skat.
Hun har endda betalt isenkrammet. Er det ikke bare herligt?
Skal du bare sidde der? Jeg kan ikke være medskyldig alene.
- Tag fat i enden. - Jeg hjælper med glæde.
Vi lægger liget her.
Denne dag tog hurtigt form.
Har du bemærket, at nogle dage kan starte elendigt?
Og så sker der noget vidunderligt, så ens syn på sagen pludselig...
...forandres.
Det... var helt uberettiget.
Se på mig, Ernest. Se på mig. Jeg er gennemblødt.
Og der er noget galt med... din bluse.
Jeg har hul i maven.
Jeg har hul i maven!
Ja. Og du er stadig i live.
- Det er endnu et mirakel. - Vel er det ej.
- Du har drukket eliksiren? - Hvad kender du til den?
Du har også drukket den. Derfor ser du sådan ud. Og du er død.
- Hvornår drak du den? - I oktober 1985. Lang tid f ør dig.
- Hvad taler I om? - Eliksiren.
- Hvor meget betalte du? - Alt, hvad jeg ejede.
- "Skønhedsbog", rend mig! - Jeg tror ikke, det er et mirakel.
Du er en fupmager. En omvandrende løgn. Jeg har gennemskuet dig.
Lyt for resten til et venneråd. Vent lidt med at tage badedragt på.
I hvert fald en todelt.
Eller, hvis jeg...
Satans. Det var lige blevet ordnet.
En garde.
Tæve.
Piger, piger. Lad os ta' det roligt. Vi må ku' ordne det i mindelighed.
Du burde ikke konkurrere med mig. Jeg vinder altid.
Du har måske altid vundet. Men du er altid unfair.
Hvem bryder sig om det? Jeg vandt.
Jeg går ovenpå.
Det er, fordi du ku' løfte og sprede benene mere end andre.
Og nu kan du ikke hæve brynene uden kirurgisk hjælp.
Jeg har hævet mere end øjenbryn, i min tid, din magre tæve.
- Du har mistet dit eneste talent. - Det er et mere, end du har haft.
Fru eks-fedesen.
Ja! Nej! Fandens.
Det er nytteløst. Latterligt. Vi kan ikke tilf øje hinanden smerte.
Smerte! Jeg skal fortælle dig om smerte.
Bobby O'Brien! Scott Hunter! Ernest Menville! Det er smerte.
Jeg elskede dem. Og de elskede mig.
Jeg taler ikke til dig, f ør du sætter hovedet på plads.
De var mit et og alt, og du tog dem fra mig.
Ikke fordi du elskede dem. Men for at såre mig. Med fuldt overlæg.
Det passer ikke. Du angreb mig f ørst.
Tror du, jeg var blind og døv?
Så jeg ikke hørte, hvad du og dine højrøvede venner sagde bag min ryg.
- I syntes, jeg var billig. - Hold op. Du er vanvittig.
Hvorfor inviterede I mig så aldrig til de fester i dine forældres hjem?
Fordi vi troede, du ikke ville ku' li' det. Vi var ikke vant til...
Stop det!
- Vi var ikke vant til at have... - Pøblen med.
Du taler udenom. Du stjal mine kærester og sårede mig med vilje.
- Indrøm det. - Indrøm du det. Se mig i øjnene -
- og indrøm, at du syntes, jeg var billig.
Godt. Jeg syntes, du var billig.
Tja... Jeg sårede dig med fuldt overlæg.
Og jeg er virkelig ked af det.
Det er jeg også.
Ern, skat. Helen og jeg vil gerne undskylde for det bøvl nedenunder.
- Det er ude af systemet nu. - Ja, gudskelov. Det var frygteligt.
- Jeg både hadede og misundte dig. - Jeg misundte da dig.
- Hvad misundte du især? - Dine karakterer, f. Eks.
Undskyld. Undskyld mig!
Jeg vil bare fortælle jer begge to, at jeg har taget en beslutning, -
- som er vigtig og på høje tid. Jeg rejser.
Rejser? Det kan du ikke. Jeg har lovet Helen, at du ordner hende.
Og Maddie skal også repareres. Du må gerne komme til f ørst.
Hvor er det sødt af dig. Tak.
Ern. Kom nu. Hvad siger du? For gammelt venskabs skyld.
Vil du ikke nok?
På én betingelse. Når jeg er færdig, rejser jeg.
I hverken leder eller spø'r efter mig. Ja, I tænker aldrig mere på mig.
- Det vil ikke genere mig. Og du? - Ikke mere.
Det er forbløffende. Ikke en plet, ikke en revne.
Sig, hvad du vil, om Ernest. Manden er et geni.
Det er han. Et geni. Vent lidt. Du har en lille...
Det skulle jeg ikke have gjort. Det er vist vådt endnu.
- Kan Ernest ordne det? - Jeg henter ham, f ør han rejser.
Hvis det sker igen? Hvis det falmer eller skaller? Laver han det så?
- Måske, men han lever ikke evigt. - Det er ikke godt.
Han må drikke eliksiren. Vi får Lisle til at overtale ham.
Han ta'r ikke derhen. Han vil rejse.
Ja. Det må vi respektere. Jeg har det. Vi bedøver ham.
- Ern, skat. - Er min taxa kommet?
Vi mente, at du ville have lidt morgenmad.
Jeg tænkte netop på... Jeg spurgte mig selv...
Hvorfor jeg ikke pakkede for fem år siden, for seks eller ti år siden.
I stedet for at blive her og tåle nedværdigelse og ydmygelser.
Fordi jeg havde afgivet et løfte. Og det betød alt for mig.
- Det er meget ædelt at holde ord. - Ernest, din drink!
Men ved I, hvad man kalder en, som holder ord på trods af alt?
En idiot! Fra nu af vil jeg være min egen slags idiot. En stolt idiot.
Jeg skal sige jer, jeg har holdt mit løfte: Til døden os skiller.
I piger er døde. Og jeg skilles fra jer.
Skål.
Og hvad mere er...
Jeg drikker for meget.
Det glæder mig, at De er vågen, dr. Menville.
Det generer Dem forhåbentlig ikke, at Harry og Dick klædte Dem på?
De var upassende klædt til lejligheden.
Hvilken lejlighed?
Jeg holder fest ovenpå. Det gør jeg hvert forår for mine kunder.
Godt... fint.
Hvad vil De med mig?
Jeg vil give Dem en gave.
Liv og ungdom i al evighed.
Jeg så Deres kone og veninde. De har udf ørt et fremragende job.
Vis mig Deres hånd.
Jeg bider ikke.
Hvad er det, De gør?
Jeg viser Dem kærlighed.
- Du gode Gud! - Tak.
Nu ikke så beskeden. Det er jo også Deres job. Det, De altid har gjort.
Standset tiden i folks ansigter og på deres hænder.
De er som Don Quixote, der kæmper mod naturens vindmølle.
Drik det.
Kom nu. Det er fuldendelsen af Deres livsværk.
De gav andre mennesker ungdom og forspildte Deres egen.
Drik. Så vil De kunne arbejde igen. For evigt. Drik.
Drik, dr. Menville. De skylder Dem selv en chance til.
Drik. Det er det rigtige valg. Det eneste valg. Drik!
Siempre viva! Evigt liv!
Og hvad så?
Hvad sker der så? Jeg vil ikke leve evigt.
Det lyder godt, men hvad skal jeg lave? Hvad hvis jeg keder mig?
Hvad hvis jeg bli'r ensom? Skal jeg leve med Madeline og Helen?
Jeg ku' blive lam. Eller skudt. Eller puffet... falde ned ad trappen.
- Men De bliver aldrig gammel. - Det gør alle andre. Og de dør.
Jeg bryder mig ikke om det. Det er ingen drøm, men et mareridt.
I folk må standses.
Dick! Tom! Harry! Tag eliksiren fra ham.
- Fang ham. Fang ham. - Rolig. Han når ikke langt.
Ikke i hans alder.
Velkommen, alle sammen. Lisle kommer om et øjeblik.
Først må jeg gentage for alle, der vil fingere deres egen død, -
- at det er forbudt at dukke op igen for at komme i pressens overskrifter.
Jeg nævner ingen navne. Du ved, hvem jeg mener.
Jeg ville bare more mig lidt, mand.
Se, der er Ernest.
Du godeste. Han ser herrens ud. Hun har nok ikke givet ham stoffet.
Se. Han har det endnu.
Af sted!
Kom nærmere, alle sammen. Lisle er her om få sekunder.
Mine herrer. Forsegl lokalet.
- Han kører op. - Den idiot.
Åh, nej.
Ernest!
Hjælp!
- Helen! - Grib det.
Grib det! Grib det!
Grib det!
Ernest. Har du stadig eliksiren? Har du den endnu?
Find den. Det er din eneste redning, hvis du falder.
Drik det, ellers dør du.
Når du er faldet, kan du selv lappe dig sammen.
Drik det.
- Drik det! - Drik det.
Drik det.
Drik det!
- Du er nødt til det. - Vi har brug for dig.
Jeg beklager, kære venner. I må klare jer selv.
Sig mig, er du snart færdig, eller hvad?
Lh, ja. Jeg er færdig meget snart.
Det var ret imponerende.
Det er bedst for jer begge to, hvis I skaffer ham tilbage.
Intet. Han slap væk. Jeg sagde jo, at vi sku' være taget til lufthavnen.
- Jeg vidste, han ikke tog herhen. - Du har vist svar på alt, hva'?
Se her. Jeg skaller. Jeg skaller allerede.
Det gør jeg også.
Hvem skal ordne det? Nu har vi problemer. Ernest er væk.
Vi kan ikke gå tilbage til Lisle. Vi sku' jo selv passe vores kroppe.
Og se på os. Vi er døde. Hvor er det ydmygende.
Nej, nej. Det er bare et spørgsmål om vedligeholdelse.
Det er bevarelse. Vi må være meget omhyggelige med os selv.
Vi må passe på hinanden. Jeg maler din røv, du maler min.
Hvem ville have troet det? Du og jeg. Sammen.
Afhængige af hinanden. Til at male hinandens røv.
- Dag og nat. - Ja. For evigt.
37 ÅR SENERE
Vi er samlet her i dag for at ære en mand af mod.
Og visioner.
Dr. Ernest Menville sagde altid, at livet begynder ved de halvtreds.
Vi ved så lidt om ham f ør den alder. Så måske gælder det for ham.
Det var f ørst som halvtredsårig, at han mødte sin søde hustru Claire.
Fik to sønner og fire døtre.
Og så, som en bibelsk patriark, spredte budskabet om håb -
- til sine adopterede børn over hele verden.
Som en højt begavet akademiker og en robust friluftsnatur -
- stræbte dr. Menville med ildhu efter mange forskellige mål.
Ikke blot for egen vindings skyld.
Men for at gøre verden større og bedre for os, end den var for ham.
Og det lykkedes ham i sandhed. Menville Ægteskabsrådgivning...
Menville-centret for kvindestudier.
Og Ernests afdeling af Blå Kors vil fortsætte længe efter hans død.
Vi kendte vel alle gavtyven Ernest. Eller fortælleren Ernest.
Og vi har alle hørt hans skrøner om de levende døde i Beverly Hills.
- Hvad? Du græder vel ikke? - Jeg græder ikke.
Jeg har noget i øjet.
Åh, har du nr. 9 acrylmalingen?
Jeg lagde den i din taske.
- Jeg må have tabt den. - Nej, jeg lagde den i din taske.
- Hvem kan tabe en stor spraydåse? - Jeg havde den, da vi forlod bilen.
Lad os komme væk.
Jeg er overbevist om, at denne lærer, denne velgører, -
- denne mand på sine egen måde lærte hemmeligheden bag evigt liv.
Og den er her blandt os... i hjerterne på hans venner.
Og hemmeligheden om evig ungdom er netop her.
I skikkelse af hans børn og børnebørn.
Og det er min overbevisning, at vor elskede Ernest -
- netop er en mand, der vil leve for evigt.
Blah, blah, blah...
Hvor er så den spraymaling?
Lad mig se, hvad du har gjort ved dig selv.
- Du løber over det hele. - Jeg må se latterlig ud.
Ingen vil lægge mærke til det. Men du må ha' noget lim på hagen.
Jeg må finde en isenkræmmer. Hvordan ku' du tabe en hel dåse?
Hvorfor skal jeg altid bære alting?
- Hvor så du den sidst? - Som om jeg vidste det.
Har det for resten nogensinde nyttet at spørge, hvor jeg sidst så noget?
- Ja, da du tabte pegefingeren. - Tabte? Den brækkede af.
Det er, fordi du knækkede knoer hele tiden...
Hjælp! Mine ben lystrer ikke. Hjælp!
Kan du huske, hvor du parkerede bilen?